A középkor
Megosztott volt az ország, nem volt királya
Az elsüllyedt századokból legenda kélt...
Merlinről, a varázslóról,
egy eljövendő királyról,
az erős kardról...
Uther!
Merlin!
Merlin, nincs nálam erősebb!
Én vagyok az!
A kardot! Nekem ígérted a kardot!
A tiéd is lesz, de gyógyítani, nem gyilkolni!
Holnap...
békekötés. A folyónál találkozunk.
Beszéd! Szerelmeseknek való, Merlin.
Kard kell, hogy király lehessek!
Mutasd a kardot!
Íme az erős kard!
Excalibur!
Amikor kovácsolták, fiatal volt még a világ,
a madár, az állat és a virág...
egy volt az emberrel...
a halál pedig álom.
Mondd, amit kell!
Egy ország, egy király!
Ez az én békém, Cornwall.
Lord Uther, ha meghajlok az erős kard előtt...
te miben engedsz?
Engedjek? Én?
Engedett ő is. Rajtad a sor!
Ez a föld egészen a tengerig a tiéd lehet,
ha betartatod a király akaratát!
Legyen!
Jól van.
Uther király, ünnepeljünk együtt! A váramba!
A feleségem táncol nékünk.
Igrayne, táncolj!
Lehetsz király, Uther,
de nincs királynőd, ki felérne vele.
Ő kell nekem!
Megőrültél? A szövetség!
Ő kell nekem!
Mindent kockára tennél?
Uther király!
Sohasem veszed be a váram!
Igrayne sohasem lesz a tiéd!
Merlin! Hol vagy?
-Megtaláltátok? -Nem.
Itt lesz valahol.
De nem mutatkozik.
Hol voltál?
Az idők kezdete óta járom utamat.
Néha adok, néha elveszek.
És rajtam áll, mit és mikor.
-Segítened kell! -Kell?
A királyod vagyok.
Szükséged van rám megint, mert leromboltad a békémet.
Mi évekig épült, szempillantás alatt semmivé lesz a kéj miatt.
Igrayne miatt.
Egy éjszakát vele!
Ezt nem értheted. Nem vagy férfi.
Használd varázserődet! Rajta!
Igrayne!
Igaz királyságodra meg kell esküdnöd,
hogy megteszed, amit kívánok.
Akkor a tiéd lesz.
Excaliburra esküszöm.
Bujaságod gyümölcse az enyém lészen.
Esküdj megint!
Esküszöm!
Megadták magukat. Vége.
Nem egészen.
Ha leszáll az éj, követjük őket és végzünk velük.
A Sárkányról álmodtam.
Felébresztettem.
Nem látod körös-körül a Sárkány leheletét?
Előcsaltuk.
A herceg üldözőbe vette embereidet.
Ott megy!
Jól van.
Szállj lóra!
Hasonlóvá teszlek téged a herceghez.
Igrayne azt hiszi majd, a férje tért vissza.
De hát a szirt, a tenger?
Bujaságod odarepít majd.
A Sárkány leheletén lebegve.
Indulj!
Légy hasonlóvá a herceghez!
Változz!
Alakulj át!
Most!
Ez az!
A herceg!
A herceg visszatért! Nyisd a kaput!
Tartsd készen a lovat! Napkelte előtt kilovagolok.
Keressétek a királyt! Uthert!
Uther, gyere, küzdj meg velem!
Támadnak! Cornwall serege.
Meghalt az apám!
Csitt, Morgana, csitt!
Apám! Meghalt az apám!
Nézd!
Itt van apád.
Álom volt csak, kicsim.
Gyere, lgrayne!
Aludj!
Uram!
A jövő gyökeret vert a jelenben.
Megtörtént hát.
Mikor? Hol?
Uther táborában, asszonyom,
napnyugta után.
Az nem lehet.
Visszatért hozzám...
az ágyába tegnap este.
Mi lesz velünk?
Uther úr, asszonyom!
Ő szabja majd meg.
Ő, Morgana!
A király! A király!
Várjatok!
Kifelé!
-Fiú vagy lány? -Fiú, uram.
-A lányt küldd el! -Gyerek még.
-Kifelé! -Menj, Morgana!
Az apja szemével fürkész engem.
Az enyém vagy az övé?
Eljött egy férfi...
és velem hált.
Ő nemzette a gyermeket.
Azt hittem, hogy a férjem...
de ő akkor már halott volt.
Én csak a gyilkoláshoz értek.
De most megtanulok szeretni.
Belefáradtam a harcba.
Mellette maradok...
és az anyja mellett.
Éhes.
Merlin, jössz, amikor nem hívlak...
de ha hívlak, nem hallod.
ó, kilenc hónapot átaludtam.
Nem volt könnyű, mit érted tettem.
Most fizetned kell!
A gyermek az enyém!
Esküt tettél.
Elhamarkodott szavak, Merlin.
Ő az én testem és vérem.
Uther, ez igaz?
Ne hagyd, hogy elvegye!
Esküt tettem, lgrayne.
Egyezséget kötöttem Merlinnel.
Te voltál!
Te jöttél hozzám akkor éjjel.
Te vagy az apja!
Nem való neked, Uther...
tűzhely és otthon, asszony és gyerek.
Ölni, királynak lenni, ez minden?
Talán még annyi sem.
A szavad vág, mint az acél.
Elárultad a herceget, eloroztad asszonyát,
elvetted a várát, már senki sem bízik benned.
Nem te vagy az, Uther.
Add a gyermeket!
Megoltalmazom.
Miért?
Vidd hát!
Vidd az ördögi porontyot!
Miért a gyermeket?
Ne! Menj utána!
Jól van!
Aludj!
Menj utána!
Hozd vissza!
Most már te lettél az apja és anyja, Merlin?
Hol vagy?
A fiamat akarom!
Támadás!
Elébe!
Segíts, Ulfius!
A király testőrei! Vigyázz!
A király! Tőrbe csalták!
Excalibur!
A kard!
A király kardja!
Merlin, hol vagy?
Hívd a Sárkányt!
Szőjön ködöt körénk,
hogy elrejtsen!
Merlin, hol vagy?
Senkié sem lehet a kard!
Senki sem forgathatja Excaliburt,
csak én!
Uther!
Aki kihúzza a kardot a kőből, az lesz a király!
Arthur!
Te vagy az.
Ne feledjétek, fiaim, amit mondtam!
Rá se hederítsetek e rablólovagokra!
Te, Kay, légy bátor, becsületes és kegyes...
amint az lovaghoz illik!
Te pedig, Arthur, szerény és hű,
segíts a bátyádnak megvédeni a Morvenek jó hírét!
Emlékszem az elsö viadalomra.
Rosszabbnak látszik, mint amilyen valójában.
Camelyarde! Camelyarde!
Istenem, küldj nekünk igazi királyt!
Nem vagyunk méltók,
de vérzik a föld, szenved a nép.
Vétkeztünk, de ma, Húsvét napján...
amikor Krisztus feltámadt, add, hogy egy lovag...
fegyverével kivívja kegyelmedet,
kihúzza a kardot és királyunk legyen!
A kivívott győzelem...
és vérem jogán...
add nekem az erőt!
Lovagok, készüljetek fel,
hogy eldöntsétek, kinek lesz joga kihúzni a kardot...
a kőből!
Arthur, hol van Kay kardja?
A jó fegyvernök nem feledkezik meg a kardról.
A sátorban hagytam.
Siess és hozd ide!
Ellopták!
Megnézem, hol marad.
Siess, vagy elmulasztod a lehetöséget!
Ellopták a kardod, de itt van Excalibur.
Kay!
Te szabadítottad ki Excaliburt a köböl?
Igen.
Nem én. Arthur volt az.
A kard! A kard!
Te húztad ki, Arthur?
Én, apám. Bocsánatodért esedezem.
Tedd vissza!
Most húzd ki újra, Arthur!
Várj! Én próbálom meg, Uryens.
Félre!
Próbálja a fiú!
Rajta, Arthur! Ne félj!
Van már királyunk! Istennek hála!
Apám, állj fel, kérlek!
A fiad voltam, mielött király lettem...
ha az vagyok.
Király vagy...
annál is inkább, mert nem vagy a fiam...
és én nem vagyok az apád.
Nem vagy az apám?
Akkor Kay nem a bátyám?
Merlin, a varázsló toppant be veled még újszülött korodban...
és megkért, sajátomként neveljelek fel.
Úgy is tettem, mert féltem Merlintöl, de késöbb azért,
mert megszerettelek.
Ki az igazi apám?
Csak Merlin mondhatja meg.
És ki az a Merlin?
Én vagyok Merlin.
Kinek a fia vagyok?
Uther és Igrayne fia vagy.
Te vagy Arthur király.
Jól emlékszünk rád! Miféle szemfényvesztés ez?
Egy apátlan fiút akarsz ránk tukmálni?
Egy fattyú legyen a királyunk?
Leondegrance, harcolj velünk a fiú ellen!
Láttam, amit láttam.
A fiú kihúzta a kardot.
Ha egy fiú a kiválasztott,
egy fiú lesz a király!
Én nem fogadom el!
A kardot kihúzták.
Velünk vagy ellenünk vagy?
Ellenetek.
Miért tetted ezt velem?
Mert királynak születtél.
Mi az, királynak lenni?
Te leszel az ország, az pedig te.
Ha elbuksz, elpusztul az ország.
Ha diadalmaskodsz, virágzik az is.
-Miért? -Mert király vagy.
Nem!
-Mitől félsz? -Nem tudom.
-Megmondjam, mi van ott? -Kérlek!
A Sárkány.
Akkora ereje van,
hogy ha egészében látnád, egyetlen pillantásra,
nyomban hamuvá perzselne.
-De hol van? -Mindenütt.
Ő minden.
A pikkelyei ragyognak a fák törzsén.
Az üvöltését hallod a szélben.
És kétágú nyelve odacsap, mint a...
Mint a villám. Ez az!
Hogyan lehetek...?
Mit kéne...? Mit kell...?
Ne tégy semmit!
Maradj nyugton! Aludj!
Pihenj meg a Sárkány karjaiban!
Álmodj!
Excalibur! Ő is része a Sárkánynak!
Ó, igen.
Gyorsan tanulsz.
Az jó!
Tetszik nekem.
Milyen ember volt az apám?
Bátor volt, és erős.
Nagyszerű lovag!
Nagy király volt?
Hát, szertelen.
Sosem tanulta meg, hogyan lásson az emberek szívébe.
Legkevésbé a sajátjába.
Szeretted őt?
Könnyű szeretni egy gyermek dőreségét.
Merlin, segítesz, hogy bölcs legyek, ne szertelen?
Hova mész?
Mit gondolsz? Uralkodnod kell egy ország fölött.
De hogyan? Nem tudom, hogyan.
Tudtad, hogyan húzd ki a kardot a kőből.
-Könnyű volt. -Igen?
Én nem tudtam volna.
Tényleg?
Te vagy a király, nem én.
De hol kezdjem?
Mit gondolsz, mi történt, mióta elszaladtál?
Sir Ector és Kay. Azóta várnak rám.
A legtöbb lovag ellenem fordult. Kivéve a camelyarde-i Leondegrance-ot.
De ha ő engem támogat, a többi ellene fordul.
Máris ostrom alá vették a várát.
Ő fontos! Segítenünk kell!
Tessék!
Ez is könnyű volt, nem?
Vissza kell mennünk!
Ez az!
Ott is vannak!
Menj és mutasd meg nekik!
Arthur, tudtam, hogy nem hagysz bennünket cserben.
Menj!
Kiválasztottunk neked egy lovat.
Ők mind hűek hozzád. Mondd meg, mit tegyünk!
Itt vártunk rád.
Aki lovag akar lenni...
és követni királyát, utánam!
Merre? Hová megyünk?
Leondegrance-hoz! Ostromolják a várát.
Guenevere, vissza!
Legyőztünk, Leondegrance!
A hurkot!
Dobd a kötelet!
Jól van!
Ez az!
Most a túloldalra! Ott Uryens támad.
Előre!
Apám!
Megállni! Állj!
A lovagokat a várárokba! Tartsátok fel őket!
Én a létrához megyek.
Apám, nézd!
Az ifjú király.
Mögötted!
Esküdj hűséget és megkegyelmezek neked.
Szükségem van ilyen vitézekre.
Egy lovag a fegyvernöknek?
Soha, soha!
Igazad van. Még nem vagyok lovag.
Uryens, te üss lovaggá!
Azután, mint lovag a lovagnak, megkegyelmezhetek.
Mi ez?
Tartsd meg, Uryens!
Isten, Szent Mihály és Szent György nevében...
felruházlak a joggal, hogy fegyvert viselj és igazságot ossz.
Teljesítem a kötelességemet,
mint lovag és király.
Ilyet se láttam még!
Állj fel, Arthur király!
Alázatos lovagod vagyok...
és engedelmességet fogadok az ereidet feszítő bátorságnak,
mely oly hatalmas...
hogy forrása csakis Uther Pendragon lehet.
Többé nem kételkedem.
-Nem fájt nagyon, ugye? -Nem.
Apám sebeit is sokszor összevarrtam.
Óvatosan! Még feltéped!
Maradj nyugton és pihenj!
Meddig?
Néhány napig.
Jaj, ne! Mi az?
A varratok.
Semmi baj.
Gyere, gyere! Táncolj!
A királynak házasodnia kell.
Úgy látszik.
Szeretem őt. Bár ő lehetne a királyném!
Merlin, el tudod érni, hogy belém szeressen?
Nézd!
Egyszer kiálltam a Sárkány leheletét...
egyetlen szerelmes éjszaka miatt.
Kilenc hónap kellett, hogy kiheverjem,
e szerelemnek nevezett őrültség,
e vad kórság miatt, mely koldust, királyt egyaránt leterít.
Soha többé!
Soha!
Kit vegyek el hát? Legalább azt mondd meg!
Mit látsz?
Ó, Guenevere!
És egy szeretett barát, aki elárul.
Nem figyelsz rám. A szíved nem. A szerelem süket is, nemcsak vak.
Békét kell teremtened, mielött...
elkezdhetnéd a sok viháncolást, ugrabugrálást.
Csakis neked sütöttem.
Porokat kevertem belé. Meggyógyítanak, de nem túl gyorsan,
és álmot hoznak szemedre, hogy el ne szökhess.
Mi van benne?
Ősrégi keverék...
lágy, friss búzaszemek...
rózsaszirommal ízesítve.
A többi titok.
A süteményt nézve mintha a jövőt néznéd.
Míg meg nem kóstoltad, mit tudhatsz róla?
És azután persze már túl késő.
Túl késő!
Hadseregek ellen nyertünk száz csatát.
És most egyetlen férfi legyőzi a lovagjaimat.
Hatalmas ellenfél ő!
Igen kemény!
Én megyek oda.
A király nem vehet részt párviadalban. Visszamegyek.
Nem, én.
Merlin, ki ez a lovag?
Nézd meg!
Olyan szép!
Oly fürge!
Ne feledd,
mindig van, ami kifoghat rajtad.
Állj félre! Az út a királyé,
miképpen a lovagok is, akikkel megküzdöttél.
Én a királyra várok.
A lovagjaira ráfér a gyakorlás.
Én vagyok a király, és ez itt...
Excalibur...
királyok kardja az idők hajnalától.
Ki vagy? Mit keresel?
A Tó Lancelotja vagyok, a tenger túlpartjáról.
Egy királyt keresek, ki méltó kardomra.
Üres hencegés! Nincs meg benned a lovag szerénysége.
Nem hencegés az, uram, hanem átok.
Bajvívásban, párbajban nem lelek méltó ellenfelet.
Állj félre!
Nem állok.
Fordulj vissza,
vagy állj ki velem fegyverrel a kézben Isten szeme elött.
Ő adjon erőt, hogy kivesselek a nyeregből,
és visszakergesselek a tengeren túlra!
Gyere hát, uram!
Jól öklelsz, uram! Felajánlok még egy kopját.
Igen! Igen! Még egy kopját!
Kardot!
Add fel, uram!
-Nálam az előny. -Nem!
Küzdj meg velem lovon vagy gyalog! Ha nem állsz ki, gúnyt űzöl belőlem.
Csak a sebesüléstől óvlak.
A harag elvette az eszedet.
Mindhalálig küzdenél egy lovaggal, uram, aki nem is ellenséged.
Pár lépésnyi útért, melyet ki is kerülhetnél.
Legyen hát, életre-halálra!
Excalibur...
szólítom...
erődet!
Merlin, mit tettem?
Eltörted azt,
amit nem volt szabad eltörnöd.
Eltört a remény.
A büszkeségem tette.
A haragom.
E kitűnő lovagnak...
állt a gyözelem, ki tisztességgel, becsülettel küzdött.
Excaliburt használtam arra, hogy legyözzem.
Örökre elveszítettem atyáim ősi kardját,
melynek egyesítenie kellett volna az embereket,
és nem egyetlen egy hiúságát szolgálnia.
Semmi vagyok!
A Tó úrnője!
Vedd el!
Ez igaz?
Vedd el! Gyorsan!
Istennek hála, élsz!
Legyőztek engem, a legnagyszerűbb lovagot!
Nagy nap ez a mai!
Nem kell tovább keresnem, királyom.
Tégy bajnokoddá!
De életed és földed távol van.
Lemondok a váramról, földjeimről.
Itt az én birtokom...
a fémből vert bőr alatt.
Felajánlom mindenem, ami maradt:
Izmaimat, csontjaimat, véremet és a szívemet, amely szivattyúzza.
Nagyszerű szív az!
Sir Lancelot, te leszel a bajnokom.
Megöltük mind! A hajóikat felégettük!
Lancelot, mit végeztél északon?
Meghagytunk párat, hogy elmondják, mily hatalmas Arthur.
-Te, Uryens? -Győzelem!
Te, Lot?
A tengerbe szorítottuk őket.
Gawain?
Kelet ismét a miénk.
Szabad nyugat, és velünk van!
Vége a háborúnak!
Egy ország, egy király!
Béke!
Félre!
Csendet!
Hallgassatok!
Ez az!
Nézzétek ezt a pillanatot!
Ízleljétek!
Nagy örömmel vigadjatok!
Mindig emlékezzetek erre,
mert ez egyesít benneteket.
Egyek vagytok a csillagok alatt.
Emlékezzetek hát jól erre az éjre...
e nagy győzelemre...
hogy évek múlva elmondhassátok:
"Ott voltam azon az éjen Arthurral, a királlyal!"
Mert az emberiség végzete a feledés.
A bölcsességed kovácsolta e gyűrűt.
Ezentúl, hogy emlékezzünk e kötelékre...
mindig találkozzunk majd így körben,
hogy meghallgassuk és elregéljük jó és bátor tetteinket.
Építek egy kerek asztalt,
melynél társainkkal találkozunk.
Az asztal köré egy csarnokot.
És a csarnok köré egy várat.
És megházasodom.
És utódot nemzek az országnak, hogy forgassa Excaliburt.
A kerek asztal lovagjai!
Sir Lancelot az!
Lancelot, lsten hozott!
Nagy nap ez a mai!
Mindent előkészítettünk. Hajnalban indulunk.
Guenevere!
Eljött Arthur legnagyszerűbb lovagja, hogy a királyhoz kísérjen.
Azt akarják, kérdezzelek meg,
melyikük nyerhetné el a szívedet.
A küzdelem az életem.
Felesküdtem a Keresésre.
De bizonyára van egy hölgy valahol a világban, aki megindítja a szíved.
Van egy.
Ki az?
Rajta, mondd meg!
Te.
Bolondozol velem.
Mindig szeretni foglak.
Mint a királynémat,
a legjobb barátom feleségét.
És amíg élsz...
senki mást nem fogok szeretni.
Jézus Krisztus vére által...
egyesítlek e házasságban.
Férfit a nővel.
Királyt a királynéval.
Arthurt Guenevere-rel.
Nem ismersz meg, Merlin uram?
Cornwalli Morgana.
Apád szemeit örökölted.
Emlékszem rád.
Amikor Arthur öcsém megszületett, eljöttél és magaddal vitted.
És te otthagyod az esküvőjét.
Mert olyan vagyok én is, mint te.
Melyik kő az, mely ég?
A kén. Vegyül a higannyal.
Mi az a gyökér?
Mandragóra.
Esszenciája meghosszabbítja a szerelmi aktust.
És ha túl sokat veszel be?
Kín és halál.
Úgy van.
Valóban értesz valamit a Mesterséghez.
Na és látó vagy-é?
Látod-e a jövőt?
Néha megálmodok dolgokat, amelyek bekövetkeznek.
Nézz hát!
Mit látsz?
Mi lesz?
Várat látok aranyból, ezüstből.
Odafent.
A tervet mindenki ismeri.
Ennél többet kell mondanod.
Magányos út ez, tudod?
A fekete mágus útja.
Igen, túl sokat tudsz...
Iactimae mundi...
a világ könnyei.
De hát a hatalom? Az öröm?
Pillanatok. Múló pillanatok.
Könnyíthetnék magányodon.
Hadd segítsek! Taníts!
A mi fajtánk ideje meg van számlálva.
Az egy Isten átveszi az istenek helyét.
A fák és források szellemei...
elnémulnak.
Ez a világ sora. Igen.
Eljő az ember és az ő szokásainak ideje.
Fuss haza anyádhoz, fiam!
Vigyél magaddal!
Lovag akarok lenni.
Szerzek neked ennivalót.
Ízlett a nyúl?
Tudod, milyen az, a király egyik lovagját szolgálni?
Ugorj fel!
Futok majd.
Te fiú!
Több mint húsznapi járás.
Húsz nap! A világ nincs is akkora.
Mi az ott?
Camelot, a király vára.
-Üdv! -Lancelot, isten hozott!
Üdv, Lot!
Üdv, Lancelot! Örülök, hogy látlak!
Kiképzed a fiút fegyvernökömnek?
Kitöl kapok páncélt és kardot?
Konyhakések és zsíros nyársak lesznek a fegyvereid.
A konyhába!
Nézd!
Maradsz?
Találkozónk lesz a Kerek Asztalnál.
Nem. Nem lehet.
Bocsánat, öreg!
Mit keresel itt? Nincs itt hely öregembernek.
Én építettem, hígagyú!
-Teljesen egyedül? -Igen, a jelek szerint ilyen alakoknak.
Akkor biztos meg tudod mondani, merre a konyha.
Menj az orrod után!
Álmodom!
Biztos csak álmodom!
Menj onnan, fiú!
Lancelot megint nem jött el.
De töltsük fel serlegét szeretetünk jeléül!
Nézd Guenevere-t!
Ne feledd, mit mondtam róluk!
A szemed folyton követ, Merlin.
Nem hódolhatok a szépségnek?
És a szerelemnek?
Tán azért lángolsz, mit sosem ismertél.
Tán azért égsz, mi sosem lehet tiéd.
Nem lehet, pedig megígérted.
A titkaid! Azt mondtad, mindent megmutatsz.
Már így is túl sokat mutattam.
A király tanácsadója vagy, vagy a nővéremé?
Szolgálatodra, uram.
Akkor válaszolj!
Évek óta béke honol országomban.
Bőséggel terem a föld, nem szűkölködünk.
Minden alattvalóm élvezi a maga boldogságát és igazságát.
Mondd, Merlin, legyőztük a rosszat?
Úgy látom, igen.
Jó és rossz, egyik nem létezhet a másik nélkül.
Hol rejtözik a gonosz országomban?
Mindig ott...
ahol legkevésbé számítasz rá.
Mindig.
Tudom, hol.
Hol, Sir Gawain?
Nem mondhatom meg.
Mondd, mi nyomja lelked! A Kerek Asztalnál ülsz.
Kiben rejtőzik a rossz?
Aki a legjobb, a legbátrabb.
Miért nincs velünk sohasem?
Lancelot nélkül az asztal mit sem ér.
Van köztünk, aki nem tartja istennek?
Ám elűzte innen egy asszony sóvárgása.
Úgy látom, a béke tétlensége pletykával szökkenti szárba a gonoszt.
Megbocsátom neked...
hamar szavaidat.
Tessék!
Igyál Lancelot serlegéből, hogy jóságából részesülj!
A királynét mered vádolni?
Igen!
Ártatlan vagyok.
Ha nem volnék király, magam tennék róla, hogy meglakolj szavaidért.
-Nem állsz ki értem? -Nem tehetem.
A királyod vagyok és ítélnem kell feletted.
Lancelotnak kell.
Őt is érte a vád.
Elrendelem...
hogy két nap múlva, napkeltekor...
küzdjön meg a két bajnok, derüljön ki az igazság!
Mert lsten törvénye szerint...
a hamis lovag nem győzhet párviadalban...
az igaz ellenében.
Kettőtöket szeretem a legjobban.
-Akkor miért nem védsz meg? -A törvény!
Mindenkire egyaránt vonatkoznia kell, vagy nem törvény egyáltalán.
-Te vagy a férjem. -Elsősorban király.
A férjem előtt?
Ha kell.
A szerelem előtt?